Description
| - The chapter is devoted to Schelling's Philosophical Inquiries into the Essence of Human Freedom, where desire, i.e. wanting which does not yet relate to reason, constitutes eternal foundations of all being: of God, nature, individual objects as well as man. Schelling understands desire as that which, even though in God, is different from God: thus providing arguments in favor of the possibility of individual finite objects' independence from the universe - even though they exist only as mere moments of divine activity. The author also points to Schelling's re-articulation of the older (at least since Spinoza) idea that identity of an individual thing is something more than just logical identity: it is a desire for identity, i.e. a dynamic striving for self-affirmation. It is exactly this active desire for identity, relating through force and negativity to other things, which makes a given thing an actual and independent (i.e. effective) being. Yet Schelling is capable, unlike, for example, Spinoza, to account for and explain human freedom - due to the new ontological framework where individual things, by the virtue of desire, remain relatively independent from God. (en)
- Kapitola je věnována Schellingovým Filosofickým zkoumáním bytnosti lidské svobody a ukazuje, že touha, tj. chtění, které ještě není spojeno s rozumem, je v Schellingově koncepci věčným základem všeho jsoucího, ať už je tímto jsoucím Bůh, příroda nebo všechny jednotlivé věci včetně člověka. Díky tomuto pojetí touhy jako toho, %22co v Bohu samém není Bůh sám%22, dokáže Schelling přesvědčivě vysvětlit, jak universum a jednotlivé konečné věci, přestože existují jen jako momenty dění absolutna (Boha), mohou být něčím vůči němu samostatným. Autor poukazuje též na to, že Schelling ve své koncepci touhy prohlubuje přinejmenším od Spinozy se objevující myšlenku, že identita jednotlivé konečné věci není jen logickou identitou, nýbrž je právě touhou po identitě, tj. dynamickou snahou o sebeafirmaci. Právě tato aktivní touha po identitě, jež se k ostatním věcem vztahuje silově a negativně, pak dělá z dané věci teprve nějaké samostatné a skutečné (tj. působící) jsoucno. Ukazuje se ovšem, že zařazením této myšlenky do změněného ontologického rámce, kdy právě díky vlastní touze jsou věci něčím na Bohu relativně nezávislým, Schelling dokáže - na rozdíl např. právě od Spinozy - zachovat a vysvětlit i lidskou svobodu.
- Kapitola je věnována Schellingovým Filosofickým zkoumáním bytnosti lidské svobody a ukazuje, že touha, tj. chtění, které ještě není spojeno s rozumem, je v Schellingově koncepci věčným základem všeho jsoucího, ať už je tímto jsoucím Bůh, příroda nebo všechny jednotlivé věci včetně člověka. Díky tomuto pojetí touhy jako toho, %22co v Bohu samém není Bůh sám%22, dokáže Schelling přesvědčivě vysvětlit, jak universum a jednotlivé konečné věci, přestože existují jen jako momenty dění absolutna (Boha), mohou být něčím vůči němu samostatným. Autor poukazuje též na to, že Schelling ve své koncepci touhy prohlubuje přinejmenším od Spinozy se objevující myšlenku, že identita jednotlivé konečné věci není jen logickou identitou, nýbrž je právě touhou po identitě, tj. dynamickou snahou o sebeafirmaci. Právě tato aktivní touha po identitě, jež se k ostatním věcem vztahuje silově a negativně, pak dělá z dané věci teprve nějaké samostatné a skutečné (tj. působící) jsoucno. Ukazuje se ovšem, že zařazením této myšlenky do změněného ontologického rámce, kdy právě díky vlastní touze jsou věci něčím na Bohu relativně nezávislým, Schelling dokáže - na rozdíl např. právě od Spinozy - zachovat a vysvětlit i lidskou svobodu. (cs)
|